Minä näen että sinä hymyilet mutta sinä olet surullinen.
Haluatko että minä tuon sinulle muutamia sanoja?
Ne maksavat sinulle paljon!
Muukalainen...
Muukalainen... maanpako.
Muukalainen kaikkialla...
Ymmärrätkö sinä tuon sanan?
En.
Nainen kylässä sanoi sen.
Haluatko että tuon sinulle muita?
Missä? Saarella, Anna?
Äiti, minä pelkään että aurinko voi vahingoittaa sinua!
Olen nähnyt unta isästäsi, viime aikoina.
Joka yö.
Minä kaipaan häntä niin paljon!
Hän lähti liian aikaisin.
- Sinä olit matkoilla, kuten tavallista! - Ensimmäinen kirjani julkaistiin Ranskassa.
Sinä et ollut koskaan kovin läheinen hänelle.
Sinä riitelit aina hänen kanssaan,
ja hän kärsi siitä.
Mutta minä palasin niin pian kuin pystyin.
Mitä te kaksi juonittelette?
Hattusi, äiti.
- Minun olisi pitänyt jäädä lapseni luo. - Melpo ja lapset ovat hänen kanssaan.
Minun olisi pitänyt jäädä lapsen luo!
Melpo on hänen kanssaan, älä hätäile!
"Minä yritän kaapata sinut kirjojen väliltä.
"Elät elämääsi meidän lähellämme, tyttäresi ja minun...
"mutta et kanssamme.
"Minä tiedän että jonain päivänä sinä lähdet.
"Tuuli työntää silmiäsi pois.
"mutta tänään, anna minulle tämä päivä...
"niin kuin se olisi viimeinen.
"Anna minulle tämä päivä!"
Mitä sinä ajattelet?
Minä aion kiivetä tuonne ylös!
Petturi!
Miksi sinä olet vihainen, Anna? Ole kiltti! Se ei kestä kauan.
Ole kiltti...
Se ei vie minulta kauan.
Petturi!
Christos... Vassilis... Alexandre... Kesä '39.
Hyvää iltaa.
Hyvää iltaa, tohtori...
Anteeksi, minä olin ajatuksissani.
Olin huolissani teistä. Pelkäsin että...
Se leviää nopeammin kuin luulitte... eikö niin?
Ruumiini ei tottele enää...
ruumiini, jonka ääriviivat häviävät peilissä...
ja muuttuvat varjoksi.
Minä menen huomenna sairaalaan. Te sanoitte: kun kipu tulee voimakkaammaksi.
Näettekö...
En tiennyt kuinka kertoa teille,
tilanteeni ei ollut niin helppo...
Minä ihailin teitä niin suuresti!
Meidän sukupolvemme kasvoi lukien teidän kirjojanne ja runojanne.
Minun on mentävä...
Eräs henkilö odottaa minua.
Miksi sinä katosit? Minä etsin sinua...
Mitä tapahtui?
Sélim...
Hyvää iltaa.
Kuka päästi teidät sisään? Se on kiellettyä, ettekö tiedä sitä?
"Punaisten valojen poika" tuotiin tänne tänä iltapäivänä...
Bussi ajoi hänen ylitseen bulevardilla.
Se on kiellettyä, minä sanon teille.
Kuulkaa, oikeuslääkäri tuntee minut.
Tunteeko?
Minä soitan hänelle.
Hei! Sélim.
Mikä harmi ettet voi olla kanssamme tänä iltana.
Hei, Sélim!
Minua pelottaa, Sélim. Meri on niin suuri!
Mikä meitä odottaa siellä minne sinä olet menossa, Sélim?
Miltä se paikka näyttää, minne me olemme menossa?
Vuoria, tai rotkoja, poliiseja tai sotilaita,
me emme koskaan katso taaksemme.
Meri on kaikki mitä näen, nyt, ääretön meri.
Yöllä näin äitini etuovella, kyynelissä.
Oli joulu. Kellot soivat. Lunta satoi vuorille.
Kunpa olisit taas täällä puhumassa meille...
kaikista noista satamista, Marseille'sta tai Napolista,
tässä valtavassa maailmassa.
Hei! Sélim, puhu, puhu meille, valtavan maailman puheita.
Hei! Sélim, puhu, puhu meille...
Hyvää iltaa!
Hyvää iltaa. Minä tulen heti takaisin.
Minä jätän teidät yksin, niin on parempi.
Äiti...
Olen pahoillani etten tullut aiemmin.
Tiedäthän, aina on jotain...
Äiti...
Minä tulin sanomaan hyvästi.
Olen lähdössä.
Pöytä on katettu!
Olen tulossa!
Maria, pidä hyvää huolta isoveljestäni!
Minä en ole tämän vaivan arvoien! Mutta muut ovat...
Missä sinä olit? Appesi oli huolissaan.
Ei, enkä ollut! Mutta äitisi...
Entä vasen siipi, Alexandre, mitä he sanovat?
Mistä?
Tulkaa, kutsukaa lapset!
Pöytä on katettu. Alexandre on täällä!
Miltä maailma näyttää ylhäältä päin?
Maagiselta!
- Olenko minä myöhässä, äiti? - Sinä et koskaan kasva suureksi.
Lapsena sinä karkasit myös. Pöytä on katettu.
- Missä Anna on? - Näin hänen menevän tuota tietä.
Anna! Mennään hakemaan turvaa tuolta ylhäältä luolasta.
Minä menen etsimään Annaa!
Mihin sinä olet menossa, Anna?
Sinä olet menettänyt järkesi!
Kauas, kauas, aavalle merelle...
"saaresi matkustaa.
"Yksi parvekkeelle unohtuneista paidoistasi värisee tuulessa.
"Voi sinua, huoneen varjojen suojassa...
"yön äänien kaappaama,
"Minä katson sinua suljetuin silmin,
"Minä kuuntelen sinua sinetöidyin korvin.
"Ilman suuta, minä ylistän sinua."
Pöydän kattaukset...
hopeavati...
myötäjäiseni...
myötäjäiseni.
Minne sinä panit ne?
Ne olivat täällä vielä eilen.
Eilen...
ne olivat vielä täällä.
Miksi äiti...
mikään ei tapahdu niin kuin me haluamme?
Miksi?
Miksi täytyy mädäntyä...
hiljaisuudessa...
kärsiä kivun ja halun välillä?
Miksi minä elin elämäni maanpaossa?
Miksi, tunsin oloni kotoisaksi...
ainoastaan kun sain puhua omaa kieltäni?
Kieleni,
kun löysin ne puuttuvat sanat...
tai toin unohdetut sanat hiljaisuudesta ulos.
Miksi vain juuri sinä hetkenä...
kuulin omien askeleitteni kaiun talossa?
Miksi?
Kerro minulle, äiti,
miksei voi oppia rakastamaan?
Minä halusin sanoa hyvästi.
Oletko sinä lähdössä tänä iltana?
Oletko sinä lähdössä yön pimeydessä?
Minä luulin...
Sinä sait minut ajattelemaan...
Sinäkin olet lähdössä. Minulla ei ole enää ketään.
Tulee olemaan.
Sinä lähdet pian suurelle matkalle,
satamiin... koko maailmaan.
Hyvästi.
Pysy minun kanssani!
Sinulla on kaksi tuntia aikaa ennenkuin vene lähtee.
Minulla on vain tämä ilta.
Pysy minun kanssani.
Minua pelottaa!
Minuakin pelottaa.
Pysy minun kanssani.
Ehdimmekö me siihen?
"Asomatos".
50 drakmaa lisää.
Kaksi opiskelijoille.
Maria, miksi sinä lähdet kun minä puhun sinulle?
Sinulla ei ole mitään syytä suuttua.
Me tarvitsemme uusia keinoja, Maria...
uusia keinoja puhua. Entä jos me emme löydä niitä, mikään ei ole parempi!
Minä rakastan sinua, minä rakastan sinua koko sydämestäni...
mutta sinä johdatat mielettömään elämään.
Sinä näyttäydyt sen kirjailijan seurassa...
Kaikki sanomalehden puhuvat sinusta, ja minä olen kyllästynyt siihen!
Ja silti minä rakastan sinua! Mutta miksi sinä lähden kun minä puhun sinulle?
"Konservatorio".
Vapisten kasteen kanssa, viimeinen tähti ennen aamunkoittoa...
ennakoi säteilevää aurinkoa.
Ei jälkeäkään pilvistä tai sumusta...
äärettömällä taivaalla.
Tuulen henkäys...
oli niin pehmeä kasvoilla...
että se tuntui kuiskaavan sydämeni terälehdille,
"Elämä on suloista".
ja...
elämä on suloista.
Kerro minulle...
huominen... kauanko se kestää?
On aika, eikö olekin?
"Argadini".
Mitä sinä sanoit?
Se tarkoittaa: hyvin myöhään.
Hyvin myöhään.
Hyvin myöhään yöllä.
Minun on lähdettävä.
Hyvästi!
"Minä kirjoitan sinulle meren edessä,
"uudestaan ja uudestaan...
"Minä kirjoitan sinulle, minä puhun sinulle.
"Eräänä päivänä, kun muistat tämän päivän...
"muista...
"että minä katsoin sitä täysin silmin...
"että minä kosketin sitä molemmin käsin.
"Minä olen täällä odottamassa sinua, vapisten.
"Anna minulle tämä päivä."
Alexandre!
Anna...
Haluatko tanssia?
Sinä et pidä siitä, minä tiedän,
mutta tänään on minun päiväni.
Minä en mene sairaalaan.
Minä en mene sairaalaan, Anna.
En mene.
Haluaisin tehdä suunnitelmia huomiseksi.
Se tuntematon naapuri haluaa aina vastata minulle samalla musiikilla...
ja joku tulee...
myymään minulle sanoja.
Huominen...
Mikä on huominen, Anna?
Minä kysyin sinulta yhtenä päivänä: "Kuinka kauan huominen kestää?"
ja sinä vastasit minulle:
Ikuisuuden ja päivän.
En kuullut sinua.
Mitä sinä sanoit?
Ikuisuuden ja päivän.
Minun matkani toiselle puolelle, tänä yönä,
sanojen avulla, minä toin sinut takaisin.
Sinä olet siellä.
ja kaikki on totta, ja odottaa...
totuutta.
Totuutta.
Pieni kukkani...
Muukalainen...
Minä...
Hyvin myöhään...
Pieni kukkani...
Muukalainen...
Minä...
Hyvin myöhään...
Pieni kukkani...
- Untranslated subtitle -